Tidigare:
Trodde du verkligen att det skulle funka på mig?
Kvinnor kan självförsvar av ett skäl.
Man vill förhindra nåt hemskt, eller hindra det från att hända igen.
Jag vill inte släppa ut dig, Victor.
-Jag har lagt av med barn. -Det är din ensak. Jag vill hämnas.
-Vem av dem? -Elena Michaels.
-Zachary Cain. -Victor Olson.
Vi gör ett byte: information mot flockstatus.
Marsten och Cain bygger en armé, det är deras psykopater mot er enda.
Du bär skulden till det här, Clay.
Jag släpade ett lik över ägorna för att skydda dig. Jag åker hem.
Jag måste gå på bröllop. Systern till mannen jag älskar.
Hon får inte krossa ditt hjärta. Du är seriös, men inte hon.
Jag kom för att du ringde. Så ring inte igen.
Inser du att vi inte har lämnat huset på två dagar?
-Klagar du? -Nej, inte det minsta.
-Du får förklara saken för Becky. -Jag fixar bröllopsgåvan i morgon.
Jag ville inte ge dig dåligt samvete. Du har nog att tänka på med familjen.
Ja.
Jag är helt utsvulten.
-Åt du det sista degknytet? -Här. Beställ mer.
-De har vår adress. -Vår?
Du har sovit här sen du kom hem. Visst har du flyttat in i smyg?
Jag kan varken städa eller laga mat.
-Har du hört talas om "städservice"? -Det låter himla sexigt.
-Är tanken på städning upphetsande? -Ja, jag är lite kinky.
-Ja. Okej, vi ses snart. -Elena?
Antonio. Jag bad honom kontakta de andra familjerna.
Vi är tydligen de enda som rackorna angriper.
Alla lever efter dina regler. Rackorna slår till mot överhuvudet.
Vi kan åtminstone räkna med hjälp om vi skulle behöva det.
Nick ska tala med Stillwells.
Får de nys om det här, ansluter de sig till rackorna.
De är inga förrädare, men håller sig helst borta från flocken.
-Borde de inte försvara dig? -Om jag ringer, så kommer de.
-Nick påminner dem om vår allians. -Måste jag tvinga dem annars?
Vad har du på hjärtat, Clay?
Tänk om hon inte kommer hem?
Elena behöver tid att vänja sig. Vi måste ge henne lite utrymme.
Om hon inte vill vänja sig, då? Vad gör vi om hon vänder oss ryggen?
-Då tar vi hand om saken. -Jag får göra det, menar du.
Lämnar hon oss, är hon en racka. Rackor får inte slå sig till ro.
Mitt jobb blir att jaga bort henne, och göra henne hemlös.
-Det gör jag inte. -Det behöver du inte heller.
-Hon kom tillbaka. -Men hon gillade inte vad hon såg.
-Nån är här. -Jag tar hand om det.
-Jeremy Danvers! -Känner vi varandra?
Samuel Boggs.
-Tjusigt ställe. -Hur kan jag hjälpa er?
Jag ville träffa alfahannen. Ni borde ha vakter i varje hörn-
-men här öppnar ni ytterdörren i egen hög person.
Här behövs inga vakter.
-Jag känner er far Henry. -Kände. Han dödades för ett tag sen.
Jag är inte förvånad, han var otäck. Det var bara en tidsfråga.
Du har nog rätt. Inget springande, det är där skon klämmer.
En gång frågade jag min far varför vi låter oss vallas som får.
Då påminde han mig om att bara flocken får rota sig.
-Vad vill ni, mr Boggs? -Vad jag vill?
Jag vill ha det ni har, utan att följa era regler.
Flocken är visst svag, och det finns bara ett sätt att ta över.
-Clayton! -Vill du utmana alfahannen?
Du tänkte inte igenom det här.
Jag ger dig en chans...
...att fatta...
...rätt beslut.
Min näsa...
Visar du dig här igen, återförenar jag dig med din far.
Han förstod nog vinken.
Visst har din syster en lista, men servettringar och såssnipor?
-Vad ska en 25-åring med det till? -Jag slår vad om att mamma skrev den.
Jag var bergsäker på att det låg en kortbutik här...
-Jag kilar in på galleriet. Elena? -Ja?
-Är allt som det ska? -Visst.
En ostmacka för dina tankar?
Du kan redan läsa mina tankar. Vad är det i den?
Det är ett hemligt familjerecept, men du kan få det i utbyte.
-Du vet att jag inte kan laga mat. -Jag menar inte så, det vet du.
Du har varit tyst sen vi kom hem.
Jag ville inte säga nånting.
Men jag trodde att jag såg nån i dag.
En granne till min fosterfamilj.
Hans namn är Victor Olson. Han...
Han hade ett skjul i trädgården där han födde upp kaniner.
Han använde kaninerna som lockbete, och skjulet till nåt annat.
Jag tycker mig se honom ibland, fastän det inte är han.
Det är löjligt, han sitter inlåst. Jag hjälpte till att stoppa honom.
Gjorde han dig illa? Fysiskt alltså?
Lova att inte se mig som ett offer.
Inget du berättar kan ändra min syn på dig.
-Är du säker på att det var Santos? -Nej.
-Santos älskar att leka med folk. -Jag vet.
Flocken betyder inget, han vill bara röra om i grytan.
-Här också, kanske. -Har du sagt nåt till Jeremy?
-Nej. Det tänker jag inte heller. -Elena...
Jag bad Jeremy att inte ringa mig. Det tänker jag stå fast vid.
-Okej, men var på din vakt. -Visst.
Det var en sak till.
Jag var tvungen att ljuga för Philip.
Jag kunde inte säga nåt om Santos, så jag berättade om Victor Olson.
-Han tillhör ditt förflutna. -Det kändes som en enkel utväg.
Nej, tvärtom. Du berättade om honom, det är stort.
Vilka av oss vet nåt om Olson? Jag, Clay... Vet Jeremy?
-Nej. -Var stolt, du sänkte garden.
Han bad mig flytta in.
-Och? -Jag är ändå där hela tiden.
Men att ge upp mitt eget utrymme... Hur hanterar du det så bra?
-Vem säger att jag gör det? -Ni har bott ihop i två år.
-Hur håller du det hemligt? -Jag har berättat om allt utom "det".
-Hon vet om de andra, Stonehaven... -Victor Olson är en sak.
Hur kan jag nånsin berätta om Clay?
Om du verkligen har gått vidare, är det inget problem.
Låt inte ditt förflutna med Clay prägla din framtid med Philip.
-Länsade du spritbutiken? -Jag vill att allt ska vara perfekt.
Becky ville inte ha det hos mamma.
Du räddade familjefriden när du erbjöd min lägenhet. Det är perfekt.
Det var inte min lägenhet att erbjuda, eller hur?
Det gör inget.
-Minns du vad vi sa om städhjälp? -Ja, du tänder på det.
Nej, du lovade att skaffa det om jag flyttade in.
-Jag menade mig själv i förkläde. -Kör till.
-Menar du allvar? -Ja.
Det betyder att mina grejer ligger på golvet, mat överallt...
Det betyder att jag älskar dig.
-Jag älskar dig med. -Har du planer för i eftermiddag?
-Vad tänkte du dig? -Vi åker och packar dina grejer.
Gör vi? Okej.
Jag har ett problem. Dennis Stillwell är död.
-Är du säker på det? -Ja.
Jag är säker. Han har varit död i två dagar.
-Joey då? -Här finns bara en kropp.
Dennis torterades först, men han gav sig inte utan kamp.
De stack ut hans ögon.
Gör rent på stället. Sanera det.
Det lär ta tid, men jag torkar upp-
-och begraver Dennis. Inget kommer att leda till oss.
De vill uppehålla oss med att röja undan efter dem.
-Vem kan ha gjort det? -Cain och rackan från motellet.
-Marsten då? -Inga spår av honom.
-Jag är där på nån timme. -Då är jag redan klar.
Kom tillbaka när du har städat, Nick.
Skål.
Jag testade en örtdiet, men gick upp ett kilo. Rena bluffen!
-Du ser fantastisk ut. -Tack för att vi fick vara här.
Annars hade mamma tagit över helt.
Jag vill att det ska handla om oss. Damerna i familjen och min stora dag.
Självklart.
Mamma, här är bilden jag pratade om.
-Väldigt...dramatisk. -Den är fantastisk. - Elena!
-Ja? -Jag måste få ställa ut den!
-Du har väl riktiga klienter? -Var inte så blygsam.
Elena, du är konstnär. Vad tycker du om Beckys blommor?
-Vi hinner inte ändra nåt nu. -Jag frågar bara.
-Mamma... -Nu går jag dem på nerverna igen.
Okej, glöm blommorna. Så länge du är nöjd, mamma!
Då var det dags igen...
-Rackorna dödar vårt försvarsnätverk. -Och isolerar oss.
De andra familjerna får snart nys om Stillwell.
Det kan sporra dem att slåss för oss.
Alla tillhör Sorrentino-släkten, de vänder inte dig ryggen.
Dennis och Joeys öde kan skrämma mina kusiner.
-Vi kan be om vapenvila. -Vapenvila?
Vi kan lätta på revirreglerna. En mindre upplåtelse kan blidka dem.
De tror redan att du är svag, Jeremy. Snart dyker nästa racka upp här.
-Vem dök upp här? -Samuel Boggs.
Ryktet sprider sig. Ju längre vi väntar, desto svårare blir det.
Slå tillbaka hårt, inför rackjakt.
Utrota de värsta och visa de andra att Jeremy inte låter sig hunsas.
Ser du det så, Clay?
Låter jag mig hunsas?
Det är Boggs. Han är tillbaka.
Stanna här.
Jag har rätt att utmana alfahannen.
Den här gången vill jag ha dig, inte din knähund.
-Stig på, mr Boggs. -Tack.
-De sa att du inte skulle slåss. -Vem?
Typiskt rackor. Vapen är inte tillåtna.
Okej, jag ger mig! Släpp mig, snälla!
Snälla, släpp mig...
För ner honom i källaren. Ta reda på vem som skickade honom.
Becky, var inte så barnslig. Öppna dörren!
Gå er väg!
-Låt mig. -Du känner henne knappt.
-Precis. Jag är en utomstående. -Det skadar inte.
Varför inte? Hon vill inte prata med oss.
-Gör ditt bästa. -Okej.
Becky? Det är Elena. Kan du släppa in mig?
-Jag känner inte för att prata. -Din mamma och syster är i köket.
Det är bara jag.
Hej.
Förlåt. Vanligtvis kan jag hantera mammas små pikar-
-men jag är inte mig själv i dag.
Ingen fara. Det är en stor dag.
Det är mer än så. Har min bror sagt att jag går på antidepressiva?
-De jämnar ut humöret lite. -Det visste jag inte.
Jag ville gifta mig klartänkt, så jag slutade ta dem.
Ingen bra idé med tanke på hur uppskruvad mamma är just nu.
-Menar du blommorna? -Nej, brudgummen.
Hon har satt sig på tvären sen jag började planera bröllopet.
Gillar hon inte Colin?
Han är fantastisk, precis lagom skruvad.
Jag kan vara mig själv med honom.
-Vad är då problemet? -Jag är rädd att mamma har rätt.
Colin vet inte vad han vill i livet. Tänk om han aldrig listar ut det?
Då listar ni ut det tillsammans.
Kärlek är trassligt.
Ibland finns det ingen logik i varför man älskar nån.
Men när det är rätt, så är kärleken större än er båda.
Kom igen, jag skojade bara! Vad är det här för ställe?
Nej, jag går inte in där!
Stäng inte in mig där. Nej!
Kom igen, släpp ut mig.
Lossa på banden, min axel gör ont.
San Diego för tre dagar sen.
Albuquerque, Fort Worth, St. Louis, Lexington...
-Du kom hit fort. -Jag åker hem. Ni ser mig inte igen.
Bensin och snabbmat, men inga motell.
Jag sov ute, vid motorcykeln.
-Varför så bråttom? -Det var en korkad idé.
-Vem sa åt dig att komma? -Ingen. Jag hörde rykten...
-Jag svär! -Jag vet att nån skickade dig.
-Nån har betalat dig. -Nej.
-Tänker du deklarera? -Va?
-Inkomstskatt. -Jag har aldrig nånsin betalat skatt!
Varför behöll du alla kvitton?
Jag... Jag ville inte...
Du tänkte dra av för utgifter.
Jag tänkte väl det.
Du ska berätta allt.
-Vad gör du hemma? -Leo hörde mig spy på jobbet.
Du ser ju grön ut! Jag sätter på lite te.
Nej tack. Jag mår fortfarande illa.
-Det kanske är influensan som går. -Jag tror inte det.
GRAVIDITETSTEST
Som sagt... Det är nog inte influensan.
Jag behöver en cocktail.
Jag hämtar två.
Jag vet inte vad du sa till Becky, men jag uppskattar din hjälp.
-Hon var bara nervös. -Hon har slutat med medicinen, va?
Jag vet att hon tar antidepressiva, fastän mina barn döljer allt för mig.
-Becky vill inte göra dig besviken. -Livet är fullt av besvikelser:
Dianes äktenskap gick i kras, Becky är missnöjd med sin karriär...
Min son och hans tjej berättar inte att de flyttat ihop.
Vi ville inte stjäla föreställningen på Beckys stora dag.
Du har tre fantastiska barn, och borde vara stolt.
Inte bara över dem, utan över dig själv.
Tack.
-Elena? -Ursäkta mig.
-Hej, vem var det? -Colins kusin, tror jag.
-Jag ska bara snygga till mig. -Okej. Skynda dig tillbaka.
Beklagar att jag missade ceremonin.
-Vad i helvete gör du här? -Vi har saker att diskutera.
-Du får fem sekunder. -Jag är orolig för dig.
-För mig? -Vet du vad som pågår på Stonehaven?
Jag har fått nog av dina lögner om Clay, tack.
Det är inga lögner.
-Jeremy har inte varit ärlig mot dig. -Men det har du?
Jag försökte varna dig. Clay har tappat kontrollen.
Petes död var en hämnd mot Clay, och nu klår han upp Samuel Boggs.
-Nej, du ljuger. -Ring honom och fråga.
Han är farlig. Jag är rädd att du ska råka illa ut.
När Nick är hemma tar vi hand om ...
-Nå? -Marsten skickade honom.
Tutade i honom att han kunde ta över. Rackan var dum nog att tro på det.
Marsten visste att han var chanslös. De vill avleda vår uppmärksamhet.
Jag plåstrar om Boggs och skickar bort honom. Han kommer inte tillbaka.
Inga fler halvmesyrer.
-Är det verkligen nödvändigt? -Han blir ett varnande exempel.
Den som ger sig på mig, får räkna med allvarliga följder.
Du förstår...
Om Clay fick bestämma, skulle han utplåna hela rackstammen.
-Du sabbade precis en dyr Casanegra. -Marstens märke. En slump?
Karl och jag sågs för att prata. Jag tog med mig en cigarr.
-Vad pratade ni om? -Det som hänt. Våldet, morden...
-Du visste ju inget? -Jag vill inte hamna i mitten.
Jaså, i mitten. Ville du inte återupptas i flocken?
-Det lär aldrig hända, eller hur? -Nej. Det var aldrig det du ville.
Elena, vi står båda utanför flocken.
-Vi måste inte blanda oss i kriget. -Det gör jag inte.
Marsten räknar dig till flocken. Det gör dig till deras fiende.
-Jag kan skydda dig. -Knappast.
Glöm inte en sak, du är långt från Stonehaven.
Du har ett bra liv här. Folk som bryr sig om dig.
Äventyra inte det genom att slåss för nåt du inte tror på.
Du riskerar livet för ingenting.
Kinky!
Kom över på min sida, så rider vi ut stormen. Tillsammans.
-Jag dör hellre. -Så synd.
Hälsa Jeremy från mig.
Okej, för tydlighetens skull...
-Två streck betyder alltså...? -Vi är med barn.
-Hoppsan. -Just precis.
-Jag bad henne flytta in. Hon sa ja. -Varför berättade du det inte?
Vi väntade på rätt tillfälle, och det kom väl nu.
Där ser man. Du som nyss sprang runt i blöja.
Du lärde mig att välja rätt i livet. Lita på mitt beslut.
Släpp in henne, mamma. Våga älska henne.
Hon försvinner ingenstans.
Hej, nu är det värsta över.
-Hallå? -Jag har försökt nå dig. Är allt bra?
-Varför skulle det inte vara det? -Dennis Stillwell har blivit mördad.
Jag är rädd att du svävar i fara.
-Elena? -Jag är kvar. Allt är bra med mig.
-Hör av dig om nåt ovanligt händer. -Det ska jag.
Som sagt, allt är bra. Jag måste lägga på nu.
-Får jag stjäla honom en stund? -Absolut.
-Ofattbart. -Det ordnar sig.
Jag har väntat på min chans i tre år. Äntligen kan jag ta över Leos jobb.
Plus att du har din klinik. Vi har inte ens pratat om barn!
Vuxna får inte klanta sig så här, men allt har varit så hektiskt.
Jag vet inte vilken vecka jag är i! Vad gör vi?
Först måste vi fråga oss om vi vill ha barn.
Kanske, så småningom. Men nu?
Jag vet inte. Vad vill du?
-Jag vet inte. -Då är vi tillbaka där vi började.
-Var då? -Jag vet inte!
Sluta behandla mig som en patient! Vill du ta betalt för besöket?
-Kom tillbaka. -Terapitimmen är över.
-Ska vi gå? -Vart då?
-Hem till oss. -Till oss?
Det låter fint. Jag ska bara hämta min jacka.
-Hej. Jag hämtar den åt er. -Ska ni redan gå?
Ja. Är allt som det ska?
Du imponerade på mig i dag, med Becky och resten av min familj.
Philip kan skatta sig lycklig som har dig.
Det är jag som har haft tur.
Tack.
SPÄRRAT NUMMER
-Hallå? -Hej. Hur är det i storstan?
Jag kan inte prata just nu.
Clay, vad har hänt?
Jag har gjort saker. Nödvändiga saker.
-Clay... -De går hårt åt oss, älskling.
Det känns som om jag sjunker.
Det slutar inte väl om du fortsätter så här.
Jag vet.
Jag vill bli en bättre man, Elena.
Jag behöver dig.
Snälla, kom hem.
Han förvandlade sig halvvägs igenom.
Jag fick ge honom morfin för att han skulle ta mänsklig form igen.
Släpp honom när han kvicknar till. Marsten får snart nys om det.
-Hon gick. -Ursäkta?
Blondinen ni kom med. Hon gick för några minuter sen.
Hej.
Oj, förlåt att vi stökade till det!
Jag tar min kasse nu och kommer och städar i morgon.
Visst, oroa dig inte.
-Var är Elena? -Hon stack.
FÖRLÅT. JAG RINGER SEN.
-Ett sms. Är det allt? -En ursäkt, men ingen förklaring.
Jag behöver nog en styrketår.
Den här tjejen är en gåta.
Hon älskar dig, Philip. Det vet jag.
Hon började öppna sig, sen stänger hon mig ute igen.
-Det finns säkert en förklaring. -Jag är inte lika övertygad.
-Himalayasalt. -Jag fick leta runt i hela stan.
En ursäkt för min reaktion när du berättade.
Du har inget att be om ursäkt för. Jag misstänkte åtminstone nåt.
-Jag kunde lika gärna ha knockat dig. -Bra att du lät bli.
Jag har ältat vårt samtal om och om-
-och jag älskar mitt jobb. Det är precis vad jag vill, men...
-...att få barn ihop är fantastiskt. -Ja, det är det.
Det är mycket att smälta, så jag vill inte fatta ett beslut nu.
Vi låter det sjunka in och ser hur vi känner om några dagar.
Nu låter du som en terapeut.
I så fall är jag din i en hel timme.
Okej då.
-Är du uppe ännu? -Jag väntade.
-Jag borde ha följt med dig. -Ingen kunde ha anat.
Kom.
Jag tänkte bara på hur vi fyra brukade jaga på farfars marker-
-långt innan de lämnade flocken.
Du och Dennis lärde Joey och mig hur man lockade fram hjortar.
Jag tänkte att Joey har mist sin far. Om du hade legat död på golvet...
-Inget kommer att hända mig. -Det vet du inte.
Nej, du har rätt. Men du är min son, jag vill skydda dig från sanningen.
Sanningen är att ingen går säker. Det enda vi har är nuet.
Och just nu...
Det du gjorde för Dennis i dag, hur du begravde honom, gör mig stolt.
Jag är så stolt över dig.
Okej, vi väcker de andra. Vi har mycket att göra.
Jag kunde inte hitta Joey, men om han är vid liv-
-ansluter han sig till oss efter mordet på hans far.
-Vars död vi ska hämnas. -Marsten håller sig i skuggorna.
Andra gör grovjobbet åt honom. Vi måste locka fram honom.
Marsten är inte den som ni bör oroa er för.
-Daniel Santos hittade mig i Toronto. -Santos?
Ja.
Han hade mycket att säga. Den här är från honom.
Här.
Du kommer inte att gilla innehållet.